DYSPRAXIA
PhDr. Eva Smiková, PhD., Výskumný ústav detskej psychológie a patopsychológie

Dyspraxia je porucha, ktorá postihuje osvojovanie, plánovanie a uskutočňovanie pohybov. Názov je používaný skôr neurológmi ako pedagógmi. Učitelia sa s takýmito deťmi stretávajú a ich prejavom často nerozumejú, považujú ich za nedbalosť, lajdáctvo a veľmi často za nedisciplinovanosť. 
Deti s dyspraxiou majú často problém naučiť sa jesť príborom, jasne a zrozumiteľne hovoriť, zapínať si gombíky, jazdiť na bicykli. Sú pomalé, nezručné, neupravené a v školskom veku majú problémy v písaní (nečitateľný rukopis), kreslení, telesnej výchove a pracovnom vyučovaní 

Príčiny dyspraxie
Príčin je pravdepodobne niekoľko. U nás býva dyspraxia obvykle dávaná do vzťahu s ADHD (poruchami pozornosti a hyperaktivitou) a býva považovaná za podklad niektorých špecifických porúch učenia (napr. dysgrafie – poruchy písania). Okrem deficitu v motorickej oblasti sa vyskytujú aj poruchy v oblasti percepčnej (vnímanie), ale tiež v oblasti poznávacích procesov (dysgnózia). U niektorých detí môžeme nájsť rodinné predispozície. Dieťa s problémami v koordinácii by malo byť vyšetrené lekárom, ktorý vylúči ochorenia, ktoré tak isto postihujú koordináciu pohybov. 

Diagnostika
Podľa Medzinárodnej klasifikácie chorôb (MKCH 10) možno o dyspraxii uvažovať, ak je pohybová koordinácia dieťaťa pri jemných alebo hrubých motorických úlohách výrazne znížená v porovnaní s vekovou normou. To sa najlepšie zistí pomocou individuálne aplikovaného štandardizovaného testu pre jemnú alebo hrubú motorickú koordináciu. Problémy s koordináciou by mali byť prítomné od raného vývinu (t.j. nemali by byť získané) a nemali by byť dôsledkom priameho pôsobenia akýchkoľvek iných defektov, napr. zrakových alebo sluchových.  
Základom je diagnostika u lekára a v CPPPaP s následným odporučením prístupu k dieťaťu, vrátane možnosti vypracovania individuálneho vzdelávacieho plánu s použitím odlišných foriem hodnotenia a klasifikácie.

Ako môžu rodičia pomôcť dieťaťu s dyspraxiou:
•	Rozprávajte sa so svojím dieťaťom a vysvetlite mu, že je iné, ale nezabudnite dodať, že každý človek je určitým spôsobom iný. Dieťa tiež potrebuje vedieť, že jeho problémy sa dajú riešiť.
•	Dovoľte dieťaťu prísť za vami a povedať, ak niečo nie je v poriadku.
•	Prijmite pocity dieťaťa také, aké sú, ale zároveň mu povedzte, že ak bude jeho správanie nevhodné, nebudete mu to vždy tolerovať.  
•	Vysvetlite ostatným problémy svojho dieťaťa, aby boli zhovievavejší a mali s ním väčšiu trpezlivosť.
•	Povzbuďte dieťa, aby nadväzovalo kamarátstva aj prostredníctvom dopisovania alebo četovania.
•	Pomôžte dieťaťu nájsť koníčka, v ktorom sa mu bude dariť a kde nebude porovnávané s ostatnými deťmi. ktorý sa líši od ostatných, aby nebolo porovnávané
•	Nájdite činnosti, ktoré môže spolu vykonávať celá rodina – napr. plávanie, vychádzky, kino. Vyhýbajte sa aktivitám, pri ktorých je niekto vyčlenený.

Ako môže učiteľ pomôcť dieťaťu s dyspraxiou:
Ak má dieťa v škole problémy s koordináciou, potrebuje pochopenie svojho učiteľa. (Nasledujúce nápady sa dajú využiť aj pre iné deti): 

Čítanie, písanie
•	Nenúťte dieťa čítať nahlas, ak mu to je nepríjemné.
•	Pred tým, než dáte prácu dieťaťa na nástenku, overte si, či je s ňou aj dieťa spokojné.
•	Dajte dieťaťu viac času na splnenie úlohy a netrestajte ho, keď prácu celkom nedokončí. Nie je rozumné ani nútiť dieťa, aby prácu dokončilo cez prestávku alebo po vyučovaní. Dieťa bude mať dojem, že je za svoju prácu trestané, aj keď sa snaží.
•	Posaďte dieťa dopredu, aby malo s vami očný kontakt.
•	Požiadajte dieťa, aby vám zopakovalo zadanie úloh. Overíte si tak, či zadaniu porozumelo a zapamätalo si ho. Ak sa vyskytnú organizačné problémy, pomôžte mu nakresliť rozvrh hodín a pomocou obrázkov a symbolov odlíšiť jednotlivé činnosti.

Učebné pomôcky
•	Odporučte dieťaťu používať priesvitný peračník, jeho obsah je ľahšie kontrolovateľný. Napíšte zoznam vecí, ktoré má obsahovať, aby bolo jednoduchšie ho dopĺňať.
•	Na prichytenie papierov, s ktorými dieťa pracuje, použite protišmykovú podložku so svorkou, aby papier nekĺzal.
•	Ak dieťaťu robí problém používanie pravítka, pripevnite na jeho konce priľnavý materiál, aby sa pri rysovaní neposúvalo. 
•	Písanie môže byť pre dieťa ľahšie na šikmej ploche.
•	Dieťa bude možno potrebovať podložku pod nohy, ktorá mu umožní správne sedenie.
•	Pri písaní na tabuľu používajte farebné kriedy.  
•	Nové informácie niekoľkokrát zopakujte.
•	Pracujte s rozmnoženými kópiami textov, kam bude dieťa len dopĺňať odpovede a nemusí odpisovať celé zadanie.
•	Kontrolujte, či má dieťa správne poznačené úlohy.
•	Určite niektorého spolužiaka, aby sa stal „pomocníkom“ neobratného spolužiaka. V škole mu pomôže a upozorní ho na to, čo sa práve má robiť.