Rodičia a odborníci v starostlivosti o postihnuté dieťa

PhDr. Ľubica Kročanová, Výskumný ústav detskej psychológie a patopsychológie

Rodičov dieťaťa so zdravotným postihnutím znepokojuje množstvo nezodpovedaných otázok. Dobrá spolupráca s odborníkmi im môže pomôcť nájsť na ne odpoveď. 
Starostlivosť o postihnuté dieťa je v našich rodinách už  tradične doménou matky. Práve ona v najväčšej miere prežíva obavy a strach o dieťa, keďže s ním trávi veľa času.  Pridružuje sa pocit spoločenskej izolácie, prichádzajú obmedzenia v pracovnom uplatnení aj v inej sebarealizácii. Otcovi býva prisudzovaná skôr rola živiteľa rodiny. Vo vzťahu k dieťaťu  má obvykle problémy s tým, že ho ťažšie akceptuje, nedokáže s ním vhodne komunikovať,  a nezriedka naň kladie neprimerané nároky a požiadavky. Rodičovský stres úzko súvisí nielen s tým, aké závažné je postihnutie dieťaťa, ale často sa zvyšuje pridlhým čakaním na definitívne potvrdenie konečnej diagnózy zo strany lekárov. Neľahkou skúškou pre rodičov býva aj poznanie príčiny zdravotného hendikepu, najmä, ak je spätá s niektorým z partnerov. Je teda zrejmé, že prítomnosť dieťaťa s „odlišnosťou“ v rodine vždy nemilosrdne preverí stabilitu a zrelosť partnerského vzťahu. 
Počas prispôsobovania sa neľahkej životnej situácii  sa rodina stretáva s viacerými problémami. Odborníci ich charakterizujú ako obdobie odmietania, prechádzajúce do vzájomného seba obviňovania rodičov, do pocitov ľútosti a smútku až po prijatie reality. Vyrovnanie sa s hendikepom vlastného dieťaťa sa však nepodarí dosiahnuť všetkým rodičom. Najväčšie šance úspešne zvládnuť takúto náročnú situáciu majú súdržné a stabilné rodiny, a tiež tie, v ktorých sú rodičia ochotní uprednostňovať záujmy dieťaťa pred svojimi vlastnými. Niektorí rodičia lepšie prekonávajú  nadmernú záťaž, ktorej sú dlhodobo vystavení, ak ju prijmú ako výzvu a nachádzajú v nej sebarealizáciu aj určité uspokojenie. Mimoriadne dôležitá je odolnosť voči stresu a dostatok životného optimizmu. V pozitívne ladenom rodinnom prostredí  dieťa dostáva nielen každodennú starostlivosť, ale aj množstvo podnetov pre napredovanie vo vývine a citovú podporu pre vlastné vyrovnávanie sa s postihnutím. 
Aj napriek tomu alebo práve preto je pre rodinu potrebná pomoc „zvonku“, t. j. odborná starostlivosť  lekárov, psychológov, špeciálnych pedagógov, sociálnych pracovníkov či terapeutov. Mimoriadne cenné pre rodičov sú ich konkrétne a zrozumiteľné rady, aby sa vedeli vo svojej situácii zorientovať a porozumieť jej. Taktiež potrebujú získať informácie -  čo urobiť, na koho sa obrátiť a v akej časovej následnosti.  Veľmi im pomôže, ak budú usmerňovaní pri utváraní si vzťahov so svojím dieťaťom obzvlášť v prvých troch rokoch jeho života.  Je zrejmé, že práve v ranom veku a v predškolskom období je pre každé dieťa rodič tou najdôležitejšou osobou. Poučení rodičia  dokážu neskôr adekvátnejšie zhodnotiť  možnosti svojho dieťaťa v oblasti vzdelávacieho a profesionálneho vývinu. 
Vzťahy rodičia verzus  odborníci môžu byť poznačené aj negatívnymi emóciami. Najmä, ak rodičia majú pocit, že sa k ich problémom nepristupuje dostatočne citlivo a empaticky, a že chýba individuálny prístup k nim ako k rodine. Veľmi potrebujú cítiť  podporu a toleranciu, v  rozhovoroch s odborníkmi by nemala chýbať obojstranná otvorenosť a rovnocennosť v ich vzájomnom vzťahu, v záujme toho, aby nachádzali dobré riešenia problémov. Veď konečný cieľ na spoločnej ceste majú rovnaký  –  skvalitniť život postihnutého dieťaťa a rodiny, do ktorej patrí.