Praktické skúsenosti s integráciou  detí so sluchovým postihnutím v materskej škole
PhDr. Ľubica Kročanová, Výskumný ústav detskej psychológia a patopsychológie

Učiteľky v bežných triedach MŠ poukazujú na nedostatočnú úroveň sociálnych zručností sluchovo postihnutých predškolákov. Hodnotia ich takto :
	Chýba im väčšia aktivita v sociálnych situáciách  
	Sú pasívni v kontaktoch s rovesníkmi počas hry 
	Nedokážu začať, a najmä udržať komunikáciu
	Slabo sa zúčastňujú na vytváraní vzťahov s ostatnými deťmi 
	Nedostatočne používajú efektívne sociálne stratégie
	Majú problémy pri vypĺňaní príkazov
	Majú ťažkosti s prácou v skupine
	Je pre nich typická slabšia sociálna skúsenosť
	Nie sú pripravení pracovať samostatne a nezávisle
	Majú problém pri vytváraní kamarátstiev so zdravými deťmi
	Orientujú sa na rovnako postihnuté dieťa v skupine alebo na dospelého
	Viac sa u nich vyskytujú osobnostné problémy a problematické prejavy v správaní 
	Majú zvýšená tendenciu k agresívnemu spôsobu riešenia konfliktov.

Podľa našich niekoľkoročných skúseností s problematikou integrácie detí so sluchovým postihnutím v ranom a predškolskom veku konštatujeme, že vo väčšine prípadov sa integrácia sluchovo postihnutých detí v materských školách uskutočňuje priaznivo. V jej praktickej realizácii sa však stretávame s nedostatkami. Týkajú sa prevažne sociálnych aspektov začleňovania sluchovo znevýhodnených detí medzi počujúcu populáciu rovesníkov. Sociálne spôsobilosti sluchovo postihnutých detí počas hier, resp. inej voľnej činnosti v MŠ hodnotíme nasledovne: 
•	v sociálnych interakciách sú deti so sluchovou poruchou málo aktívne. Majú slabšiu rečovú produkciu, menej často hovoria a celkovo v komunikácii  očakávane zaostávajú za počujúcimi deťmi,
•	pre obtiaže v komunikácii sa ukázala slabšia ich účasť na hrových činnostiach. Oproti rovesníkom s typickým vývinom sa menej často zúčastňujú interakčných situácií a málo reagujú na podnety prichádzajúce od druhých detí,
•	ťažšie sa zapájajú do už prebiehajúcich aktivít, najmä skupinových činností. Menej sa zaujímajú  o hry vyžadujúce spoluprácu. Ich slabšie sociálne zručnosti súvisia s komunikačnými problémami,
•	počujúci rovesníci si ich obvykle spontánne nevyhľadávajú ako partnerov ku hre, ale ich  prítomnosť prijímajú, 
•	majú tendenciu viac sa hrať osamote, resp. s  jedným stálym kamarátom alebo s rovnako postihnutým dieťaťom, ak je v kolektíve prítomné, ktoré veľmi často vyhľadávajú. Obracajú sa tiež na dospelé osoby (učiteľky v MŠ, špeciálneho pedagóga), ktoré s nimi  pracujú v rámci špeciálnej starostlivosti aj individuálne. 
Učiteľky v bežnej materskej škole môžu využiť na zlepšenie sociálnej akceptácie sluchovo postihnutých  detí v počujúcej detskej skupine nasledovné podporné aktivity: 
	identifikovať podnety prichádzajúce od dieťaťa so stratou sluchu, neprehliadať ich, naučiť sa porozumieť im a primerane na ne reagovať,
	počas komunikácie s ním udržiavať očný kontakt,
	viesť aj zdravé deti k tomu, aby dokázali rozpoznať signály, ktoré nepočujúce dieťa vysiela ,
	usmerňovať hru (prináša to väčší úžitok než voľná hra, na ktorej sa učiteľka nezúčastňuje) ,
	informovať integrované dieťa o tom, čo sa počas hry (príp. inej činnosti) deje, aj o tom čo robia iné deti,
	povzbudzovať ho k aktivite  (poverovať ho úlohami alebo vodcovskou rolou pri skupinových hrách),
	orientovať zdravé deti na pomoc a dohodu s postihnutým dieťaťom v záujme dobrého vzájomného spolužitia,
	uplatňovať menej zbytočnej kontroly a nariadení, čo určite zlepší vzájomné vzťahy medzi deťmi ,
	pôsobiť vnímavo, vedieť sa vcítiť a prejavovať primerané citové zaujatie.