TIKOVÉ PORUCHY U DETÍ
PhDr. Alena Kopányiová, PhD., Výskumný ústav detskej psychológie a patopsychológie

Tiky sú neúčelné, rýchlo sa opakujúce pohyby, ktoré najčastejšie postihujú mimické svaly. Aj keď tiky pripomínajú vedomé grimasy, sú to mimovoľné prejavy. Často sa vyskytujú i fonačné tiky - dieťa vydáva zvuky, ktoré pripomínajú kašeľ alebo neúčelne "vyráža" rôzne zvuky alebo slová. Tiky sa vyskytujú pomerne často - prechodné tikové prejavy sa vyskytujú až u 5 až 25 % detí. Asi každý zažil pocit mykania viečok. Takéto tiky sú dočasné a nezasahujú viacero svalových skupín, postupne miznú a v dospelosti sú už zriedkavé. 
Tik je rýchly, opakujúci sa, nerytmický, stereotypný, motorický pohyb alebo hlasová produkcia s náhlym začiatkom, ktorý neslúži žiadnemu zrejmému účelu. Negatívne ovplyvňuje hybnosť človeka a niektoré prvky správania.
Tiky sa delia na motorické a zvukové, na jednoduché a komplexné. Pre tikovú poruchu sú typické predovšetkým pohybové tiky, najčastejšie mrkanie, trhanie hlavou a končatinami, rôzne grimasy a pod. Zvukové tiky sú napr. posmrkávanie, chrochtanie, pískanie, vykrikovanie slov a viet, ich opakovanie a pod. Výkriky aj pohyby môžu mať nevhodný alebo neslušný obsah. Tiky sa opakujú veľakrát za deň a pri strese sa zhoršujú. Typ, intenzita a závažnosť tikov sa môžu časom meniť. Jednoduché tiky sú obvykle krátke, trvajú okolo 1 sekundy. Komplexné tiky sa objavujú vo vlnách s krátkymi intervalmi medzi nimi. Tikom predchádzajú nepríjemné pocity, ktorými je dieťa nútené k tiku (napr. pálenie v očiach pred žmurknutím, stuhnutie šije, ktoré ustúpi zášklbom hlavy a pod.). Po vykonaní tiku nepríjemné pocity ustúpia a nastáva dočasná úľava. Hoci sú tiky chápané ako mimovoľné, môžu byť prechodne potlačené vedomým úsilím. Motorické tiky, ktoré sú častejšie, sa objavujú okolo 7. roku, vokálne okolo 11. roku. Častejší je ich výskyt v detstve ako v dospelosti a 4-krát častejšie sa vyskytujú u chlapcov.
Základná príčina tikov zostáva neznáma. Donedávna vládlo presvedčenie, že tiky sú symptómom neurózy. Vznik tikových porúch je daný interakciou genetických faktorov, neurobiologického podkladu a vonkajších rizikových faktorov, ktoré sa podieľajú na vytvorení individuálneho klinického obrazu poruchy.  
Dieťa s tikovou poruchou počas dňa často opakuje ten istý pohyb alebo vydáva rovnaký zvuk, ktorý púta pozornosť okolia a zároveň narúša školské aktivity. 
Kľúčom k rozpoznaniu tikovej poruchy je nápadnosť motorických pohybov alebo zvukov, ktoré neslúžia žiadnemu zrejmému účelu.
K tikovým poruchám sa pridáva aj problémové správanie, ktoré toto ochorenie sprevádza. Najčastejšie je to nepokoj, nesústredenie, neposednosť, nutkavé správanie a myšlienky, puntičkárstvo, uskutočňovanie rôznych rituálov, výbušnosť, agresivita, prípadne aj sebapoškodzovanie. Tieto príznaky však nemusia byť vždy prítomné. 
Tiky je však potrebné odlišovať od iných motorických porúch, ktoré sa objavujú pri neurologických poruchách (epilepsia, svalové kŕče), ďalej od motorických stereotypií u mentálne retardovaných a tiež od nutkavých aktivít pri obsedantno-kompulzívnej poruche.
Práca s dieťaťom s tikovou poruchou si vyžaduje, aby učiteľ bol informovaný o tikovej poruche, jej prejavoch u daného dieťaťa, prípadne medikamentóznej liečbe, ktorá môže mať dopad na výkon dieťaťa. Počas rozhovoru je dobré verbálne aj neverbálne ignorovať tikové prejavy dieťaťa, zamerať sa na obsah toho, čo hovorí, nie na to, ako to hovorí, ako pri tom stojí a pod.
Jedným z najzávažnejších faktorov, ktoré významne zhoršujú prejavy tikov je stres. Dieťa s tikovou poruchou si vyžaduje individuálny prístup a je potrebné snažiť sa v škole predchádzať nežiaducemu stresu. Tiky miznú, ak ustane tlak okolia, znížia sa nároky na dieťaťu sa umožní sa mu dobrovoľná spontánna pohybová aktivita vedúca k uvoľneniu a radosti.