Motivácia dieťaťa v školskom prostredí
PhDr. Eva Smiková, PhD., Výskumný ústav detskej psychológie a patopsychológie

Motivácia je aktuálny stav, ktorý pozostáva z emocionálnych a kognitívnych (poznávacích) procesov, ktoré podnecujú a riadia správanie (dávajú mu smer). K tomuto stavu patria aj vôľové procesy, predsavzatia a rozhodnutia, ktoré sú osobou uvedomované.
Motívy sú charakteristiky na strane osoby, ktoré do značnej miery zodpovedajú za individuálne odlišnosti v prejavoch správania.

Funkcie motivácie
a)	dynamizujúca funkcia - proces učenia stále ďalej podnecuje k činnosti,
b)	aktivizačná funkcia - vyvoláva aktívny prístup žiaka k učeniu, 
c)	usmerňujúca funkcia - spočíva v neustálom orientovaní žiakov na užitočnosť osvojenia si 
poznatkov pre ich ďalší rozvoj.

Motivačné faktory
Na tom, aby bolo dieťa motivované, sa podieľajú mnohé faktory:
a)	Povaha danej úlohy
To, či ide o činnosť, ktorú si žiak sám zvolil alebo to od neho vyžaduje niekto iný. Úlohy stanovené inými osobami obvykle vyžadujú množstvo individuálnej únavnej a nezaujímavej práce. Bez takéhoto úsilia sa nezaobíde zvládnutie násobilky alebo napr. anglických slovíčok. Je celkom logické, že u mnohých žiakov motivácia prudko klesne vtedy, keď stúpa počet úloh tohto druhu.
b)	Typ žiaka
Vyššou motivovanosťou sa zvyčajne vyznačujú žiaci s vyššou úrovňou schopností, ktorých rodičia dokážu povzbudiť a podporiť, ktorí už prv zažili úspech ako dôsledok učenia, zdraví žiaci, s vyváženým postojom k súťaženiu a k spolupráci.
c)	Atmosféra v triede 
d)	Postoj učiteľa 
Zdá sa, že žiaci sú viac motivovaní tými učiteľmi, ktorí o nich prejavujú záujem a pomáhajú im. Práca sa v tejto oblasti darí tiež tým učiteľom, ktorí aspoň občas odmenia snahu, rovnako ako úspech. Úroveň motivácie je ovplyvňovaná aj celou osobnosťou pedagóga. Učitelia, na ktorých je vidieť, že majú svoj odbor radi, motivujú viac ako ich nudní alebo pričasto nahnevaní kolegovia.
e)	Rodičovské postoje 
Ak rodičia od najranejšieho veku dávajú dieťaťu najavo, že si každú jeho snahu vážia rovnako ako úspech a že si cenia vzdelanie, bude dieťa pravdepodobne motivované viac ako také, ktorého rodičia sa tak nesprávajú.
Každé dieťa je určitým spôsobom motivované k tomu, aby sa nejako prejavovalo. Aj keď je niektoré dieťa v prostredí školy označované za nespolupracujúce, za nemotivované, v skutočnosti motivované je. Problém je len v tom, že jeho úsilie nesmeruje tam, kam by si to dospelí v jeho okolí priali.
Motivačné faktory pôsobia krátkodobo alebo dlhodobo. Krátkodobé faktory bývajú silnejšie hlavne v detstve a dospievaní. 
Čo môže žiakov demotivovať: úzkosť následkom predchádzajúceho neúspechu; faktory prostredia, napr. špinavé učebne, pokazený nábytok, zastarané učebné pomôcky; fyziologické faktory, napr. hluk, teplo, chlad, hlad; príliš veľká motivácia, napr. pri obavách zo skúšok, písomiek.

Motivačné prostriedky
Aj celkom jednoduché vyjadrenia typu „dobre“, „krásne“, „veľmi pekne“ alebo „dobrá práca“ – ak sú používané primerane podanému výkonu, sú účinné motivačné prostriedky. 
Známky majú motivačnú silu – pomocou nich totiž môžu žiaci získať sociálne uznanie, prežívať prestíž. Hlavná kritika voči známkam je vedená v tom zmysle, že potenciálne môžu zničiť kontinuitu motivácie k učeniu – inak povedané, žiak sa učí iba v podmienkach, kde za svoj výkon dostáva známku, ale mimo rámca týchto podmienok sa nemusí chcieť učiť. Napriek tejto výhrade sa prevažuje hodnotenie známkami za užitočný motivačný prostriedok. 
Úloha získať žiakov k spolupráci a aktívnej účasti na vyučovaní je ovplyvnená skutočnosťou, že každý žiak je jedinečná osobnosť.