HYPERAKTÍVNE DIEŤA
PhDr. Alena Kopányiová, PhD., Výskumný ústav detskej psychológie a patopsychológie

Je vaše dieťa často nespokojné, nervózne, plačlivé? Neustále sa niečoho dožaduje? Nedokáže pokojne posedieť ako iné deti? Takto nejako vyzerajú prejavy hyperaktívneho dieťaťa. Mnohí rodičia sú na konci dňa stráveného s hyperaktívnym dieťaťom vyčerpaní (na rozdiel od dieťaťa) a dávajú vinu sami sebe. Ráno sa prebúdzajú s obavou, čo zase ten ich anjelik vyvedie. Pýtajú sa sami seba, čím to je, že sa dieťa takto správa.
Ako u väčšiny problémov, aj pri syndróme hyperaktivity sú príčiny rôzne. Najčastejšie sa uvádza mozgová dysfunkcia, u týchto detí býva narušená funkcia prenášačov signálov v mozgu. Spomína sa tiež sa vplyv dedičnosti alebo poškodenie mozgu napr. počas pôrodu.
Nervové bunky, mozgové centrá, ale aj svalové skupiny týchto detí sa rýchlo unavia a vyžadujú odpočinok. To je hlavnou príčinou často pozorovaného neprimeraného rýchleho striedania činností. Preto dieťa dlho nevydrží pri jednej činnosti, dokonca ani hre, strieda aktivity rýchlo za sebou a býva skoro unavené.
Prejavy hyperaktívneho dieťaťa so syndrómom poruchy pozornosti majú dynamický ráz. Klinický obraz sa v jednotlivých vývinových etapách mení. Prejavy syndrómu však ovplyvňujú život dieťaťa od samého začiatku.

Prejavy hyperaktivity v novorodeneckom, dojčenskom a batoľacom veku
V dojčenskom veku sú problémy koncentrované do oblasti základných fyziologických potrieb. Deti horšie zaspávajú, v noci sa často budia. Narušený je i vzťah k prijímaniu potravy – dojča nechce sať, slabšie priberá na váhe. Pre správanie hyperaktívnych detí je typické, že sú vysoko vnímavé na vonkajšie podnety, môžu na ne reagovať neprimerane, ľahko sa rozplačú a ich plač je ťažko utíšiteľný.
Hyperaktívne dieťa si teda od okamihu narodenia prináša do svojej sociálnej situácie problémy, ktorými si bez svojej viny a nevedome vytvára konfliktné prostredie. Postoj matky k takémuto novorodencovi ovplyvňuje od začiatku fakt, že matka si niektoré zvláštne prejavy dieťaťa nevie vysvetliť alebo že si ich vysvetľuje nesprávne. Hyperaktívne dieťa  býva nepokojné, plačlivé, dráždivé, zlostné, má neadekvátne reakcie, jeho stav sa rýchlo mení, vyžaduje si zvýšenú starostlivosť. Matka sa potom často cíti vo svojej role neisto a nevie, či zaobchádza s dieťaťom správne.
V ranom detstve je pre dobrý a pokojný život a vývin dieťaťa nutná tzv. synchrónia pozornosti a afektu medzi matkou a dieťaťom, teda súlad spoločne zameranej pozornosti (matka venuje dieťaťu sústredenú pozornosť v tých chvíľach, kedy to ono vyžaduje)  a spoločne zdieľané emócie (súčasné vzrušenie alebo upokojenie). Táto synchrónia sa za optimálnych podmienok medzi matkou a dieťaťom vytvorí rýchlo, matka sa intuitívne naučí rozlišovať zmeny v aktuálnom stave dieťaťa a na konkrétny stav reagovať. U hyperaktívnych detí, ktorých prejavy sa vyznačujú nepravidelnosťou spánku a bdenia, hladu, prijímania potravy a vyprázdňovania, dochádza veľmi často k asychrónii. Matka nereaguje na rytmus dieťaťa správne, nevenuje mu pozornosť vo chvíli, kedy ju dieťa vyžaduje, alebo ho zahŕňa podnetmi bez ohľadu na jeho momentálny stav.
Ďalšie ťažkosti sú spôsobené nerovnomerným vývinom jednotlivých schopností. Približne u 60 % hyperaktívnych detí dochádza k poruchám raného vývinu reči. Oneskorene, pomalšie a s problémami sa rozvíjajú vyjadrovacie schopnosti. Deti majú problémy aj výslovnosťou a s tvorením slov (komolia ich), tak aj s vytvorením dvoj- či trojslovných viet.
Motorický vývin môže byť taktiež oneskorený, v dôsledku čoho si dieťa nedokáže samé zaobstarať podnety, ktoré by ho zabavili, alebo naopak robí rýchle skoky dopredu, a to najmä pri výraznom syndróme hyperaktivity. Dieťa sa začne pohybovať po byte ako blesk a rodičia majú plné ruky práce, aby ho ustriehli.
U hyperaktívnych detí sa objavuje intenzívnejší vzdor, často spojený so záchvatmi hnevu. Dieťa sa ťažko podriaďuje poriadku, nerado poslúcha. Pritom sa prejavuje zvýšená viazanosť na dospelých a vyžadovanie ich pozornosti a starostlivosti. Je nutné zdôrazniť veľký vplyv sociálnych činiteľov na nepriaznivé biologické činitele. 

Prejavy hyperaktivity v školskom veku
V školskom období môžu mať hyperaktívne deti v dôsledku nerovnomerného vývinu jednotlivých psychických funkcií problémy v učení (neúhľadné písmo, pomalé čítanie), výrazné výkyvy nálad, ale taktiež poruchy reči (zajakavosť, nesprávna výslovnosť a pod.). Niekedy sa tiež objavuje narušená koordinácia pohybov, resp. telesná neobratnosť.  
Tieto príznaky sa v určitej miere môžu objaviť u každého zdravého dieťaťa. Takže si môžeme položiť otázku, čo je meradlom výskytu uvedených porúch? V prvom rade ide vždy o spoločenskú normu, neskôr normu školského prostredia. 
Zanechajme však pátranie po odpovedi na teoretickú otázku „prečo a ako?“ a hľadajme odpoveď na praktickú otázku „čo s tým a ako na to?“. Ak chcete s dieťaťom pracovať, pomôcť mu, je dobré, ak začnete sami od seba. Vzťah medzi dieťaťom a rodičom môže byť kvôli dlhotrvajúcim problémom narušený. Je dobré zamyslieť sa nad tým, ako dieťa vnímate, čo od neho očakávate. Snažte sa na neho pozerať realisticky, neočakávajte dokonalé správanie, radujte sa z každého dosiahnutého pokroku. 
Hyperaktívne deti bývajú väčšinou citlivejšie, majú nižšiu schopnosť zvládať stresové situácie, nepriateľsky reagujú na pocity neistoty. Je preto dôležité pochopiť problémy dieťaťa rovnako ako fakt, že pokiaľ bude za svoje správanie odmietané, posilní sa tým jeho negatívne sebahodnotenie a sebadôvera, čo často vedie ku agresivite, či už zameranej voči sebe alebo voči okoliu.
Bohužiaľ neexistujú žiadne zázračné tabletky a ani pravidelné návštevy u odborníkov situáciu v rodine nezmenia bez toho, aby ste sa do vytvárania lepších podmienok pre váš život a život vášho dieťaťa nezapojili aktívne aj vy sami. 
Na prvom mieste je potrebné zaistiť dieťaťu bezpečné prostredie, dôveru a istotu pevného vzťahu k matke a otcovi. Dieťa potrebuje pocítiť, že sa o neho niekto stará, potrebuje vnímať prítomnosť autority a jednoznačného vedenia oboch rodičov. Dieťa má hlad po štruktúre a je predovšetkým na vás, aby ste mu pomohli svet usporiadať tak, aby sa v ňom vyznalo a cítilo sa bezpečne.
V zásade existujú dva motivačné faktory v živote človeka. Jedným z nich je pocit nutnosti. Patrí k nemu aktivujúca zodpovednosť, trpezlivosť pri opakovanom úsilí dokončiť to, pre čo som sa rozhodol. Niekedy sa prejavuje napríklad ako strach z niečoho alebo obava pred niečím.  Druhým motivačným zdrojom je pocit slasti: energetizujúca radosť z dobre vykonanej práce, spokojnosť s odvedenou prácou, radostný záujem a pod. 
Pri výchove detí, ale aj pri zvládaní vlastného života, je potrebné obidva tieto motivačné faktory vyvažovať a rozvíjať. Hyperaktívne deti majú problém vydržať pri jednej činnosti. Radostný záujem o určitú činnosť nie je možné vynútiť. Je však možné hľadať hlavné zdroje, z ktorých má vaše dieťa radostný záujem a tieto zdroje ďalej rozvíjať. 
Naplánujte pre svoje dieťa činnosti počas dňa tak, aby tvorili systém, štruktúru, teda akýsi rozvrh dňa – pretože v prípade, ak sa niečo pravidelne opakuje, dieťa sa to naučí rozoznávať a vyvoláva to v ňom pocit bezpečia. Pokiaľ sa dieťa bude správať dobre, pochváľte ho, ak je zaujaté nejakou činnosťou, pridajte sa k nemu. Vyvarujte sa prílišnej prísnosti, trestajte s láskou – pohrozením, odoprením činnosti, sladkostí - nikdy nie telesným trestom. Vždy však dávajte prednosť odmenám pred trestom, pretože ich efekt je dlhodobejší.
Hlavné výchovné zásady
•	Prijmite dieťa také, aké je.
•	Nepodceňujte ho, podporujte jeho sebavedomie.
•	Neopakujte dieťaťu, že je neposlušné. Dieťa sa tak začne označovať samo a bude považovať neposlušnosť za svoj prirodzený prejav.
Cieľom správneho prístupu k dieťaťu nie je „zmena dieťaťa“, ale v prvom rade zmena podmienok prostredia. Prostredie dieťaťa a jeho interakcia s ním by mali byť také, aby ubudlo podnetov, ktoré mu nevyhovujú, ktoré sú zdrojom konfliktov.
Voči hyperaktívnym deťom vystupujte s láskavosťou a láskou. Obrňte sa trpezlivosťou, pokojom a optimizmom. Posilňujte sebavedomie dieťaťa, predovšetkým tým, že oceníte každý jeho úspech, ale aj každú prejavenú snahu. Snažte sa zabrániť takým situáciám, za ktoré by musel byť potrestaný.
Vedenie dieťaťa by malo prebiehať formou vašej aktívnej spoluúčasti na spoločnej činnosti. Pri práci i hre dieťa veďte, raďte mu, podporujte jeho nápady a upokojujte slovami aj jemným priateľským dotykom.
Aktivitu dieťaťa je treba založiť na jeho spontánnosti a záujme. Každú činnosť deľte na krátke časové úseky, ktoré striedajte s chvíľkami odpočinku a odreagovania sa.
Dieťaťu umožnite čo najviac slobodnej spontánnej hry. Riešením nie sú hromadne organizované hry a krúžky. Riadená činnosť neprináša takémuto dieťaťu radosť.
Snažte sa predchádzať nedorozumeniam medzi školou a rodinou. Je treba počítať, najmä zo začiatku, s nižšou samostatnosťou dieťaťa a podporiť ho pri hľadaní miesta v cudzom prostredí kamarátov, spolužiakov. Nebojte sa upozorniť učiteľa na problémy dieťaťa, požiadajte ho o spoluprácu.
Vo väčšine prípadov sa stav v období dospievania, približne od 14 rokov, začne upravovať v dôsledku dozrievania mozgových štruktúr. Je však jasné, že takéto zlepšenie je podmienené správnym prístupom k dieťaťu v dobe výskytu problémov, ináč sa môžu problémy iba prehlbovať.
Je dôležité počítať aj s pocitmi a potrebami ostatných detí, súrodencov. Problémy vznikajú v súrodeneckých vzťahoch, keď rodičia nepristupujú ku svojim deťom rovnako (sú tolerantnejší k priestupkom jedného dieťaťa a pod.). Vtedy je treba druhému dieťaťu vysvetliť, že jeho súrodenec nie je privilegovaný, že má iba svoje zvláštnosti, a preto je jeho správanie ináč hodnotené.
Je jasné, že všetky deti potrebujú čo najviac lásky. Nie je vhodné oddeľovať hyperaktívne deti od ich rovesníkov, ktorí môžu byť tiež veľmi ľahko zraniteľní. Hyperaktívne deti však majú svoje špecifické potreby, ktoré je nutné poznať a zohľadniť.
Nebojte sa obrátiť aj na odborníkov, napr. v centrách pedagogicko-psychologického poradenstva a prevencie, aby posúdili, či má vaše dieťa sklony k hyperaktivite, ale hlavne aby vám poradili, ako ju máte správnym spôsobom usmerňovať. Sformulujte si pre seba všetky príklady typických situácií, keď vaše dieťa niečo urobí a vy sa nejakým spôsobom zachováte. Môžete si tak zmonitorovať, ktoré vaše reakcie boli efektívne a správne a viedli k usmerneniu hyperaktivity a ktoré nie. Odborník vám potom môže ponúknuť iné spôsoby riešenia, ktoré môžu byť pre vás podnetné.  
Pomoc hyperaktívnemu dieťaťu si vyžaduje trpezlivosť, sebaovládanie a tvrdú prácu, ktorá môže trvať aj roky. Vaše dieťa vám však bude vďačné.